Klæder den mig?
Den er helt ny.
Til dig, ja.
Til dig er det... fint.
Det er også fint for mig.
Jeg er ked af, jeg kom brasende.
Det gør ikke noget.
Rejser du meget?
Ja. I forbindelse med arbejdet.
Jeg kan lide tog.
Ja.
Hvad arbejder du med?
- Jeg arbejder med kemi. - Jeg vidste, det var sådan noget.
- Gjorde du? - Ja.
For jeg så på dine hænder, da jeg kom ind, og tænkte:
"Han bruger hovedet mere end hænderne."
Jeg bruger også hænderne.
Det håber jeg også.
Hvad har du i tasken? Kemikalier?
- Ja, kemikalier. - Nej.
Jo.
Noget farligt.
- I den? Noget farligt? - Ja, i tasken.
- Det tror jeg ikke på. - Det passer.
Vis mig det. Jeg vil se det. Jeg vil se, hvad du laver.
Hvad er det, der er så farligt?
Det, der er i tasken, kan bruges til det gode...
eller det onde.
Det kan jeg også.
Åbn den.
Jeg vil se det hele.
Det er en isotop.
Den er ustabil.
Hvad er der?
Stop!
72 TIMER TIDLIGERE
SHANGHAI
- Drej af her! - Ved den næste gade?
Ja. Til venstre.
Gyden!
Der er låst!
- Jeg fortjener i det mindste nogle svar. - Vi blev røbet, Brodien.
Vi skulle mødes kl. 10.15 og få fat i ham kl. 10.25...
- Jeg kom for sent. - Jeg vil vide hvorfor.
Hold øje med døren.
- Reglerne har sin årsag. Hvor var du? - Vi kan afrapportere senere.
- Kontaktede du agent Strum? - Han er i livsfare.
Han arbejder hemmeligt, så det hører med til jobbet.
Sikringen...
Mountaineer til Shopkeeper.
Jeg skal på toilettet.
Så find et andet. Jeg har travlt.
- Mountaineer, det er Shopkeeper. - Du er blevet røbet.
- Minghang rangerterræn om 20 minutter. - Vent lige lidt.
Vent. Hvad er du? Hvordan fandt du mig?
- Shopkeeper, kan du høre mig? - De ved, hvor jeg er. De fandt mig!
Hvad sker der?
Hej, Sydney Bristow. Jeg hørte om, hvad du har på. Det ser rapt ud.
Men dit arbejde i Shanghai er knap så rapt. Du overholdt ikke radiostilheden.
- Sjusket og skuffende. - Hvem er det? Hvad vil du?
Jeg fik, hvad jeg kom efter. Vi sporer dit radiosignal lige nu.
- Jeg ved, hvor du er. - Sporede de din transmission?
- Hvad? Hvad laver du? - Bare stol på mig.
- Jeg følger dig ikke bare. Hvad gør vi? - Der er ikke tid til detaljer.
Gør, som jeg siger, ellers dør du. Tag skjorten af.
- Vinduet er for lille at kravle ud af. - Jeg kravler heller ikke ud.
- Luk øjnene. - Hvorfor fanden skal jeg det?
- Det gør ondt. - Det er bedre end en kugle.
- Du godeste. - Åbn.
- Det her gør mere ondt. - Det behøves ikke.
Det er detaljerne, der tæller. Du skriger ikke.
Ja, ja.
Hvad er det til?
De leder efter os to, så vi går ud hver for sig.
- De slår mig ihjel. - Måske.
- Spankuler ud herfra. - Jeg spankulerer ikke.
Se dig lige engang.
Mit øre gør ondt.
Vi ses på Jing An-stationen. Den behøver du ikke.
Hvad med dig? De ved, hvordan du ser ud.
Kom nu.
Hvor trængende er du?
I din klage over agent Bristow siger du, at I blev forfulgt ud på toilettet.
- Ja, hvor... - Hvor jeg kontaktede agent Strum.
Jeg ville hjælpe ham.
Jeg aftalte med agent Strum at møde ham så tæt på Jing An som muligt.
- Jeg ville få ham ud derfra. - Det var ikke din opgave.
Du skulle have overvågningsbillederne fra agent Brodien...
Billeder taget af agent Strum, der var blevet afsløret.
Det antager du jo efter et tip fra en anonym kilde.
- Du fulgte dit eget hoved. - Jeg brugte min dømmekraft.
Tingene går ikke altid som ventet i felten.
Du skal ikke belære mig.
Selv for dig er din arrogante holdning i dag helt utilgivelig.
Det var ikke for at belære nogen. Det var blot en påmindelse.
Med al respekt er det 12 år siden, du sidst var ude i felten.
Din ringe dømmekraft kostede åbenbart en mand livet.
Efter at have forklædt ham
brød du igen reglerne ved at lade din kontaktperson være alene.
Ellers var Brodien blevet dræbt.
Dine papirer er godt blakkede.
Du blæser konstant på reglerne, hvilket tyder på en større systemisk dysfunktion:
Et mentalt behov for at trodse dine overordnede.
Hvis det blot var det i Shanghai, ville en advarsel måske være nok.
Men det er ikke første gang, du handler uansvarligt.
- Det i Shanghai var ikke uansvarligt... - Nu taler jeg.
Jeg anbefaler, at din sikkerhedsgodkendelse trækkes tilbage,
og at du overflyttes til administrationen.
Overfører du mig til... et skrivebord?
Meld dig hos officer Hermelin mandag kl. 8.00.
Lad mig lige spørge engang.
- Er det en fast overflyttelse? - Det er en degradering teknisk set.
Jeg ved ikke, hvad du har imod mig, men mine papirer...
Jeg kan ikke lide dig, fordi din opførsel bringer CIA i fare.
Den svækker os og tvinger os til at være defensive.
Skal jeg nu forsvare hele min adfærd?
Der er intet at diskutere.
Meld dig i Virginia mandag morgen.
Hvis det er din beslutning,
skal jeg ikke længere bebyrde bureauet med min risikable tilstedeværelse.
Vælger du at bryde din forbindelse med CIA?
Lad mig skære det ud i pap.
Jeg siger op!
Vaughn. Sækken er død, du. Hold bare op.
- Tak, fordi du kom. - Tak, fordi du svedte.
Er du okay?
En måneds psykologisk evaluering er nok for de fleste.
For dig? Det ved jeg snart ikke.
Men det var da også lidt vildt.
- Du brændte dit hus. - Der var ingen glæde.
Men at futte det af...
Har du dræbt din kone, da du opdagede, hun er en gal dobbeltagent?
Hvor rationel ville du så være?
Du skal bare vide, at jeg holder med dig. Bare sig til.
Hvis du vil bo hos mig et stykke tid, fordi dit hus er... gået op i røg...
- Jeg rejser. - Hvor skal du hen?
Forlader du bureauet? Er det Sydneys skyld?
Nej. Det er, fordi det sidste år var noget lort.
Det er, fordi jeg ikke har lyst til, nej, brænder for, arbejdet længere.
Så det er din helt egen, dumme idé, og du har ikke talt med Sydney?
- Jeg har ikke talt med hende i to uger. - Så gør det.
Jeg har allerede besluttet mig.
Det er ikke dig.
Hun var til samtale i dag.
Sydney sagde op.
INGEN ADGANG UDEN S ÆRLIG TILLADELSE
Godt, du fandt os.
Ja, ellers er det da en trist start.
Du var meget overbevisende til mødet.
I lige måde. Jeg var lige ved at tage det alvorligt.
Jeg kan godt, når det virkelig gælder. Lad mig vise dig rundt.
- Hvordan har øret det? - Bare rolig. Brodien tror, han er en helt.
Han aner ikke, at Shanghai var et nummer.
Bureauets asiatiske overvågningsafdeling arbejdede herfra frem til 1998.
Det var hemmeligt til for to måneder siden, da Langley godkendte det.
Miss Chase, hvor er det en ære at blive bedt om at være med til missionen.
Du sagde, du var frisk på en ny start.
Det var ikke noget. Min far, Vaughn, irrelevante, private ting.
Jeg vil tjene mit land så godt som muligt.
Opgaven er en udfordring for dig - mere end du først fik indtryk af.
I fire blev valgt eller håndplukket til at hjælpe med at lede holdet.
Os fire.
Håndplukket af hvem?
Det er spændende, ikke?
Må jeg lige tale med dig?
Da de bad mig være med til en hemmelig, intern mission,
troede jeg, jeg gjorde det rette.
Jeg ved, at der skal samles et nyt hold, men Arvin Sloane...
- Jeg ved, du har arbejdet for Sloane. - En kriminel psykopat.
Jeg ved alt om Sloane.
Så lad mig lige spørge dumt.
Hvordan kan CIA lade en mand, der stod bag en flok terrorister her i landet,
stå for noget som helst?
Du ved, at der er mange af landets tidligere fjender, som vi nu samarbejder med.
- Grænsen må da gå et sted. - Vi kan bruge ham.
Hans kontakter, hans ekspertise. Og vi holder nøje øje med ham.
Stakkels den, der har den opgave.
Stop en halv.
Med dig, Vaughn, Dixon og din far er der nøje kontrol med det.
Hvis Sloane begår bare ét fejltrin, så ser I det.
Sådan. Det er din opgave.
Jeg har lige forklaret, hvordan CIA kontaktede mig.
Da de er bange for, den øgede interesse for bureauet og dermed bureaukratiet
har hæmmet deres evne til at gøre deres job,
bad de mig om at danne et hemmeligt hold,
der stadig er underlagt amerikansk lov,
men som ikke er hæmmet af kommandovejen,
og som kun står til regnskab over for os selv.
Den del af det stod klart.
Hvad var så mindre klart?
- Det var mig. - Nej, det var ikke.
Jeg var også overrasket over, at de kontaktede mig.
Til jeg forstod, hvad de ville.
De vil have deres egen SD-6. En afdeling, der ikke findes officielt
og består af folk, der ikke officielt har forbindelse til CIA.
De vil ikke vide, hvad vi laver, men kun, at tingene bliver gjort.
Og hvad er det så, vi laver?
Han hedder Yuri Komarov. En russisk, førende atomekspert.
Indtil sidste måned, hvor han forsvandt med den eneste prøve af Aurine-12,
en dødbringende og meget ustabil isotop.
Det, vi opfangede, tyder på, at han har et møde i toget på torsdag
fra Hviderusland til Letland.
Vi går ud fra, han skal sælge isotopen.
CIA kan intet gøre. Det er der, vi kommer ind.
Sydney, Vaughn, I skal med toget.
Det er altså utroligt.
- Hvabehar? - Ikke noget.
- Hvem er køberen? - Det ved vi ikke endnu.
Men efter hans indkøbsliste at dømme er han en alvorlig trussel.
Vi fik fat i oplysningerne om mødet.
Køberen sidder i spisevognen kl. 20 GMT.
Der ligger en grøn fyldepen på bordet.
Han spørger Komarov, om han vil have en kop te.
Komarov svarer, at han foretrækker whisky.
Dixon, du fører an.
Sydney, du får fat i Komarov og isotopen.
Vaughn, du finder køberen.
Du sælger ham en falsk isotop med en sporingsanordning,
så Langley kan følge ham til hans hovedkvarter og pågribe ham.
Er det det hele?
Komarov er kendt for at bruge selvdestruktionsmekanismer.
Ja. Så du skal få ham til at åbne tasken for dig.
Har du nogen forslag?
Jeg går ud fra, du finder på noget spændende.
Jack, du lægger en plan, så I kan gå i gang kl. 6.00.
- Er der spørgsmål? - Udover hvad du laver her?
Hvad er "APO"?
Det er vores nye organisation.
Det står på døren.
Det står for "authorized personnel only".
- Det er da passende, ikke? - Undskyld, jeg må i gang.
- Vidste jeg, Sloane var med, nægtede jeg. - Ja, det var lidt tarveligt.
Men nægter jeg, kan jeg ikke holde øje med Sloane.
Det er præcis, hvad jeg tænker.
Jeg sagde til Langley, at jeg ville opsige min stilling.
At den og jakkesættet ikke passede mig. Jeg hører til i felten.
- Så kom tilbuddet. - Smøren om en hemmelig eliteenhed?
Nemlig, og så var jeg bare med.
Jeg forstår godt, I ikke er meget for at arbejde med mig, når...
Ja, I ved, det hele.
Trods min tidligere alliance,
og trods jeg forrådte jer og vores land,
kan I ikke nægte, at vi arbejdede godt sammen.
Så jeg gør kun det her en gang
og beder jer om...
at give mig en chance.
Der er én ting, der vejer op for alt det her.
At have dig som makker igen.
- Undskyld, jeg forstyrrer. - Det gør ikke noget.
Jeg savner dig.
Jeg ville sige, at jeg savner dig.
Jeg har jo selvfølgelig tænkt på...
- Er du bange for at? - Jeg er ikke bange, men...
- Du ringer aldrig tilbage. - Jeg kunne jo mærke, hvor det bar hen.
Må jeg komme ind?
Hvis du kommer ind, ved vi jo, hvad der sker. Det vil jeg ikke have.
Bare at tage tråden op igen, som før alt det andet skete.
At lade, som om de år ikke fandt sted.
Det ville da være rart, ikke?
Men de år skete jo.
Vi må tage den med ro.
Det har du nok ret i.
HVIDERUSLAND
- Er du klar? - Det tror jeg. Er du?
Undskyld.
Hej.
Det er en privat kupé.
Det er min plads.
Nej.
- Taler du engelsk? - Ja, det gør jeg.
Se - det er min kupé.
Vil du have te?
Nej, jeg foretrækker whisky.
Du er tidligt på den.
Jeg vil gerne have det overstået.
I lige måde, mr. Komarov.
Undskyld.
- Duer billetten ikke? - Jo, den duer.
Jeg drak noget... i spisevognen.
For meget.
Jeg er så træt nu.
Er der et sted, jeg kan skifte?
Ja.
På toilettet.
Tak.
Du er sød.
Jeg kan lide dine briller.
Gør vi det i al offentlighed?
Mr. Vadik er ikke bange for folk.
Det er jeg heller ikke.
Klæder den mig?
Den er helt ny.
Til dig, ja.
Til dig er det meget... fint.
Du kan ikke teste den med et almindeligt stykke isenkram.
Efter udførlige prøver
sender mr. Vadik dig resten af betalingen.
Du er ikke ret diskret.
Her er terror hverdagskost.
Og ingen ser noget som helst, før noget sprænger i luften.
Det satser mr. Vadik og jeg på.
Hvad arbejder du med?
- Med kemi. - Jeg vidste, det var sådan noget.
- Gjorde du? - Ja.
For jeg så på dine hænder og tænkte:
"Han bruger hovedet og ikke hænderne."
Du ser bekendt ud.
Folk siger, jeg ligner hockeyspilleren Alexei Kovalev.
Det er ikke det.
Måske har vi set hinanden før. Måske kender jeg din chef mr. Vadik.
Hvad sker der?
Jeg ved ikke, hvem du er, men du er ikke Komarov.
Jeg er altså mig.
Jeg står lidt tidligere af toget.
Find ud af, hvem han er.
Syd, de aner uråd. Der kommer en af dem. Af sted.
Hvad er der?
Op med dig!
Stop.
Her.
Det er løgn!
Før vi rejste, gav Jack mig en besked til dig.
Din far ville minde dig om, at vi ikke har folk i Hviderusland.
Hvorfor giver din far dig besked gennem mig?
Da jeg var i D.C., ved jeg, at du var i Wittenberg,
og jeg ved, din far var der.
Hvad skete der i Wittenberg?
TOPHEMMELIG
PROJEKT: S YDNEY ANNE BRISTOW
SENIOR PROJEKTLEDER: JACK BRISTOW
Det var ikke meningen, du skulle se det.
Fortæller du mig, hvad der skete i Wittenberg?
Nej, det gør jeg ikke.
Mændene på toget arbejdede for Roman Vadik, nr. 26 på CIA's liste.
Han er ansvarlig for bomben i Chun Hai i 1986, Mats Hu i 1989
og for mere end 12.000 døde.
En af mine nærmeste kontakter bekræfter, at han samarbejder med terrorceller,
der vil angribe inden for et halvt år.
"Nærmeste kontakter"?
CIA vil have fat i Vadik.
- Ja. - Hvad gør vi så?
Sidste år infiltrerede en agent Vadiks organisation.
Det gik rigtig godt.
Hun skal aflægge rapport.
Jeg sender dig. Du kan få alle oplysningerne på mit kontor.
Der var jeg heldig.
Agenten, der infiltrerede organisationen...
er fra Argentina.
- Din datter? - Din søster.
Hvis Nadia har oplysningerne om Vadik,
hvorfor rapporterer hun så ikke til dig?
Vi var på jagt,
Nadia og jeg,
efter Rambaldi-anordningen, der er uvurderlig.
Vi fandt den. Vi gav den straks til den amerikanske regering.
Det er altså sådan, at du havnede her.
Du købte dig ind.
Det viser sig, at smerten, hun følte over sit arbejde, var ganske udtalt.
Hun forlod efterretningstjenesten.
Er du sikker på det? Det er meget moderne at lade som om.
Hun er holdt op. Hun er hjemme i Argentina.
Hun vil ikke have noget med mig eller det her liv at gøre.
Du er noget rapkæftet af dig.
Nadia rejste fra dig i vrede.
Jeg har nok noget at lære...
om at være far.
Jeg kan godt forstå, du ikke vil af sted.
Det var ikke for at være rapkæftet.
Men jeg ved ikke, hvorfor hun vil tale med mig.
Fordi hun har noget, som jeg også har set hos dig:
Behovet for at gøre det rigtige.
Du ved, hvordan man lader de private ting ligge.
Og det...
- Det er en gave. - Det er ingen gave.
Det har været nødvendigt, og det er blevet en byrde.
Og jeg er godt træt af det.
Før hun tager af sted, kan du jo fortælle hende sandheden.
Nej. Jeg vil ikke være talerør til din datter. Det har jeg prøvet før, og det gik skidt.
Hun sagde ikke noget, hvis det er det, du tænker på.
Ikke et ord om noget, der skete mellem jer to,
hvilket giver mig en anelse om, hvad det er.
Og jeg håber for Sydneys skyld, at jeg tager fejl.